Je to výsledok úplnej deštrukcie frazémy (krajný prípad takejto deštrukcie). Aby sa takéto slovo, resp. slovný tvar mohli chápať ako zvyšok frazémy, musia mať nejaké tvarové, distribučné alebo iné znaky, ktoré poukazujú na príslušnosť takéhoto prvku do pôvodnej frazémy. Je to produktívny prostriedok na signalizovanie druhého plánu v prehovore. Preto sa uplatňuje najmä v umeleckých textoch, v esejistike, v istých typoch publicistických textov, v rečníctve atď.
Podobné posuny zaznamenávame aj pri súčasnom uplatňovaní aktualizácií frazém. Už sú to nie iba základné typy analogické s uvedenými druhmi variantov (pribúda tu ešte sémantická aktualizácia), lež využívajú sa aj komplexné typy aktualizovania alebo až také zásahy, pri ktorých iba istý komponent, resp. istý tvar voľnejšie odkazuje na východiskovú frazému. Terminologicky sa tieto typy prestavby frazémy označujú ako tzv. zvyšky frazémy, ďalej ako frazeologické alúzie, frazeologické kontaminácie atď. Ide tu často o veľmi jemné zásahy, ktorými sa dosahujú veľmi špecifické sémantické aj tvarové posuny, hraničiace niekedy až so slovnou hrou.
Studia Academica Slovaca 29. Prednášky XXVI. letného seminára slovenského jazyka a kultúry. Ed. J. Mlacek. Bratislava: Stimul 2000. 345 s.
jednotlivé slovo, resp. slovný tvar, ktorý aj samostatne signalizuje, že sa v reči uplatňuje s tými konotáciami, ktoré mala frazéma, do ktorej ako jej komponent pôvodne patril
Komisia pre výskum frazeológie pri Slovenskom komitéte slavistov
Ďurčo, P. et al.: Frazeologická terminológia. Stimul: Bratislava 1995.