Na odstránenie technických porúch jestvujúcich stavieb boli odpradávna vyvíjané špeciálne technológie, založené pôvodne na tradičných materiáloch a technológiách. Výrazne sa však rozvinuli najmä v druhej polovici 20. storočia vďaka nástupu nových materiálov i technologických možností. Technické poruchy možno podľa ich závažnosti, respektíve podľa závažnosti chýb statického pôsobenia a bezpečnosti konštrukcií v stavbe rozdeliť na niekoľko kategórií. Uvedené rozdeľovanie ale nie je záväzné a nemusí platiť len pre nosné konštrukcie stavieb. Technické poruchy stavieb možno rozdeliť aj podľa ich postupu (progresie) poškodzovania budovy, čo umožňuje rozlíšiť priority realizácie renovačného zásahu. Podľa tohto kritéria sa technické poruchy rozdeľujú na: 1. primárne a 2. sekundárne poruchy stavieb a poruchy so spoločnou príčinou. Podľa miery ohrozenia môžeme poruchy definovať ako: 1.nekritické, 2. kritické a 3. havarijné poruchy. Podľa rýchlosti vzniku poznáme: 1. náhle poruchy, 2. postupné poruchy. Podľa aktivity rozvoja poruchy poznáme: 1. aktívne poruchy, 2. pasívne poruchy (poruchové stavy). Okrem toho môžu byť poruchy spôsobené aj prirodzeným behom času a aj primeraným užívaním stavby: 1. porucha spôsobená opotrebením; 2. porucha spôsobená starnutím.
zahŕňajú také opotrebovanie technického stavu konštrukčno-výrobných celkov alebo detailov stavieb, ktoré obmedzujú, prípadne až znemožňujú riadne užívanie stavieb
Veľasová-Szerdová, Ľ. – Kapišinská, V. et al.: Terminologický slovník. Bratislava: Pamiatkový úrad Slovenskej republiky 2023.