Pojem opatrovník v tomto kontexte sa spravidla chápe ako "procesný" opatrovník, t.j. osoba, ktorá zabezpečuje a chráni práva zastupovanej osoby, ak táto nemôže z určitých dôvodov vykonávať tieto práva samostatne. Dôvodom je najčastejšie, že daný subjekt nemá plnú spôsobilosť na právne úkony a jeho zákonný zástupca je nedostupný, alebo sú záujmy zatupovaného a jeho zákonného zástupcu v protiklade. Opatrovník sa ustanovuje aj osobám, s ktorými je potrebné konať a ich pobyt nie je známy (napr. poškodený v trestnom konaní). Opatrovníkom môže byť jednak fyzická osoba, advokát alebo aj právnická osoba (napr. orgán sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately).
Účastníka konania, ktorý nemôže konať samostatne, zastupuje zákonný zástupca; ak nemá zákonného zástupcu a ak je to potrebné na obhajovanie jeho práv, správny orgán mu ustanoví opatrovníka. Správny orgán ustanoví opatrovníka aj účastníkovi konania, ktorého pobyt nie je známy alebo ktorému sa nepodarilo doručiť písomnosť na známu adresu v cudzine a ktorý si neustanovil zástupcu, ako aj účastníkovi konania, ktorý je postihnutý duševnou alebo inou poruchou, pre ktorú nemôže konať, a nemá zákonného zástupcu.
§ 16 zákona č. 71/1967 Z. z. o správnom konaní.
[[Term:fyzická osoba|fyzická osoba]] alebo právnická osoba, ktorá zastupuje [[Term:účastník konania|účastníka]] v [[Term:správne konanie|správnom konaní]], účastníka v civilnom konaní alebo subjekty (poškodený, zúčastnená osoba, obvinený) v trestnom konaní za zákonom stanovených podmienok
zákon č. 71/1967 Z. z. o správnom konaní; zákon č. 160/2015 Z. z. Civilný sporový poriadok; zákon č. 301/2005 Z. z. Trestný poriadok.
PODĽA: Ďurčo, P. a kol.: Bezpečnostnoprávna terminológia. Bratislava: Akadémia PZ v Bratislave 2007;