Prejavuje sa nervozitou, nepokojom, pocitom hladu, poruchami videnia, prípadne bezvedomím, ktoré sa často dostavuje skôr ako ich pacient oznámi. Pomáha anamnéza svedka alebo príbuzného. V anamnéze býva dlhšia nechuť do jedenia, dlhý odstup medzi podaním inzulínu a jedením, zvýšená alebo neobvyklá telesná záťaž, užitie liekov s väzbou na plazmatické bielkoviny, ktoré vytesňujú inzulín (nesteroidové analgetiká, salicylýáty, antibiotiká) alebo nedisciplinovanosť
znížená koncentrácia glukózy v krvi (plazme, sére)
Kadlec, O. et al.: Encyklopédia medicíny. I. Bratislava: Asklepios 1993.