Za inak rovnakých okolností je priamy úmysel závažnejšou formou zavinenia než úmysel nepriamy, čo má význam najmä z hľadiska ukladania trestu.
Priamy úmysel (dolus directus) [pism. a)] vyjadruje vyšší stupeň zavinenia. Zložka vôľová je tu vyjadrená slovom „chcel". Zložka vedomostná nie je výslovne uvedená, je však samozrejmé, že tie skutočnosti, ktoré páchateľ chcel, si zároveň predstavoval aspoň ako možné. Páchateľ vedel, že následok spôsobí, jeho vznik sledoval, želal si ho, teda ho chcel spôsobiť. Nepriamy úmysel (dolus indirectus) Ipism. b) je založený na vedomostnej zložke, ktorá je vyjadrená slovami „ vedel, že..." a na konštrukcii uzrozumenia, ktoré je variantom vôle, odlišnou od chcenia. Spôsobenie trestnoprávneho následku nie je priamym cieľom páchateľa, ktorý svojim konaním sleduje iný cieľ. Avšak zároveň je uzrozumený s tým, že realizácia tohto cieľa môže viesť k spôsobeniu tohto následku.
Čentéš, J. a kol.: Trestný zákon – Veľký komentár. Bratislava: Eurokódex 2013.
jeden z druhov zavinenia trestného činu, ktorý predpokladá zložku intelektuálnu a vôľovú, ide o konanie, pri ktorom [[Term:páchateľ trestného činu|páchateľ]] chcel porušiť alebo ohroziť záujem chránený právnym predpisom, alebo vedel, že ním môže také porušenie alebo ohrozenie spôsobiť, a pre prípad, že ho spôsobí, bol s tým uzrozumený
Ďurčo, P. a kol.: Bezpečnostnoprávna terminológia. Bratislava: Akadémia PZ v Bratislave 2007; § 15 zákona č. 300/2005 Z. z. (Trestný zákon).